Sprayeři a narkomanie

Stačí zavřít oči a představit si škody způsobené sprayery
v trochu jiné podobě. Máme-li trochu představivosti uvidíme
místo řady měst Hirošimu či vybombardované Drážďany.

Zdaleka však nejde pouze o materiální škody. Sprayerismus
není pouhým vandalismem.
Cílem sprayerů také není, až na nepatrné výjimky, žádné
vytvoření uměleckého díla nebo zviditelnění se. Smyslem
jejich klikyháků je rušivě působit na psychiku lidí, kterým
tyto čmáranice padnou do zorného pole.
Lidé, kterým na ně padne zrak, jim nechtěně věnují pozornost
- více pozorností než si tyto "výtvory" zaslouží. A podle
zákona, že pokud někdo něčemu věnuje víc pozornosti než si
věc zaslouží, ztrácejí energii, kterou si pak "tvůrci" oněch
nesmyslů přivlastňují. Jde o energetické upírství.
Podobného mechanismu - v akustické podobě - používají
ukřičené děti, kejhající husy a uštěkaní psi. Po
psychologické stránce tedy jde o infantilní rys, který se
vyskytuje u nevychovaných malých dětí a zdegenerovaného
domácího zvířectva.

Avšak ani optická podoba tohoto jevu není ničím novým.
Stejného způsobu používal i starý režim v podobě kladiv
a srpů, fangliček a soch. Nejspíše také věděli či aspoň
tušili, že pokud lidi takto připraví o energii, budou jim
moci snáze vládnout.
V tomto smyslu tedy sprayerismus není ničím jiným než
pokračováním rozvěšovačů hesel a vlajek, avšak v daleko
intenzívnější a destruktivnější podobě. - Strhnout sovětskou
vlajku bylo podstatně jednodušší, než odstranit na omítce
nebo na kameni nasprejovaný "útvar".

Proč však mladí lidé tuto energii tak nutně potřebují?
Odpověď je jednoduchá - potřebují nahradit energii, o kterou
se připravují užíváním drog. (Nikdo snad nepopírá, že drogy
přes dočasné vybuzení vedou celkově k oslabení.)
Narkomanská populace takto energeticky parazituje na
ostatních obyvatelech.

Narkomanie a sprayerismus jsou v současné době nerozlučně
spojeny. V podstatě jde o dvě strany jedné mince: bez drog
by neexistoval sprayerismus, bez sprayerismu by se nikdy
nemohla narkomanie rozrůst do takové míry, jako je tomu
dnes.
Tolerování sprayerismu je tolerováním narkomanie a naopak.
A podobně, boj proti narkomanii dnes nemůže být účinný bez
současného boje proti sprayerismu, a boj proti sprayerismu
bez boje proti narkomanii.

Netvrdím, že každý školák, který někde něco posprejuje,
nutně bere drogy. Třeba tak jedná jenom z nápodoby
a k drogám se ani nikdy nedostane. Podobně existuje zcela
jistě řada narkomanů, kteří by již sprej v ruce ani
neudrželi.

Hrozí však velké nebezpečí, že pokud někdo, zvláště ve věku,
kdy má energie tak jako tak přebytek, tímto způsobem získá
ještě nějakou energii navíc, nebude si s ní vědět rady
a k drogám ho to přitáhne.

Samozřejmě, že i dříve byly, jak se říkalo, "jména hloupých
na všech sloupích". Psalo se však v daleko menším rozsahu
a jenom křídou, kterou brzy umyl déšť. Navíc křídou, kterou
žáci kradli ve škole. Nikdo si ji nekupoval.
Tím byl tento jev omezen na "děti školou povinné". Jakmile
už někdo neměl možnost vzít si ve škole křídu, tak po zdech
nepsal.
Tato bezplatnost však existovala i u drog. - Když si někdo
pěstovat trávu, dával ji svým známým zadarmo. Nikdy ji
neprodával!

Zavedení komerce do psaní po zdech zřejmě přispělo
i k zavedení komerce do oblasti drog.
Jakmile totiž někdo považuje za samozřejmé, že musí platit
za spreje v drogérii, nepřipadne mu nelogické platit za
drogy dealerům.
Z dobrodružství, které nic nestálo - a ze svého principu ani
nic stát nesmělo, protože to by prostě podle tehdejšího
dobového cítění nebylo ono, se stal těžký konzum.
Sprayerismus tak přispěl k narkomanii i po této
psychologické stránce.

Součástí prevence narkomanie by tedy, zdá se, měla být
prevence sprayerismu.
Osobně nevidím žádný důvod, proč spreje vůbec vyrábět. Běžný
člověk je na nic až tak nutně nepotřebuje. Ztráta času
způsobená tím, že by několikrát za život musel umýt štětec,
se nedá srovnávat se ztrátou času potřebného k odstraňování
"nápisů".
Zákaz sprejů si lze docela dobře představit. Spreje by se
pak nejspíš pašovaly, ale zase až tak výnosné by to asi
nebylo. Pro jejich velikost by bylo snadnější je odhalit než
drogy, a jejich cena by se těžko mohla cenám drog vyrovnat.

Zákaz sprejů by sice problém zmírnil, i když zcela
neodstranil. Jak můžeme vidět na tom, že v Praze těžko
najdeme tramvaj, která by ještě měla nějaká nepoškozená
okna, dají se použít i kameny. I když to již není tak
efektní.
Bez postihu činu samotného by se problém zcela vyřešit
nedal. Možná by to chtělo vzít si příklad z USA, kde
v některých městech dosáhli "tvrdým postihem i drobné
pouliční kriminality" velmi dobrých výsledků. - Jinými
slovy, pár jich odstřelit, a ostatní by toho nechali.

Ve zdejších podmínkách falešné humanity zní něco takového
samozřejmě strašně. Z čistě pragmatického hlediska na tom
však nic strašného není. A to dokonce i když nebudeme
přepočítávat lidský život na peníze, podle toho, kolik
průměrný člověk za život vydělá, jak bývá v mnohých
statistikách běžné. - Pak by se v boji proti sprayerismu

vyplatilo pozabíjet možná desetitisíce lidí. Už jenom
vyprodukovat množství peněz potřebné pro odstranění
napáchaných škod totiž znamená, že zemře o jistý počet více
lidí na následky pracovních úrazů a nemocí z povolání.
A tento počet je jistě vyšší než počet sprayerů, který by
stačilo zastřelit k jejich zastrašení.

Proč tedy tento režim sprayerismus vůbec toleruje?
Je placen výrobci barev nebo narkomafiemi?
Potřebuje také oslabené obyvatelstvo, aby mohl snáze
vládnout?
Jde-li o pokračování "výrobců hesel", na jedné straně je to
geniální. Dříve museli za tuto činnost tvrdě platit, a jen
těžko sháněli zaměstnance. - Nikdo slušný nechtěl nic
takového dělat.
Dnes tedy dosáhli toho, aby pro ně lidi pracovali ochotně,
zadarmo, a ještě si i sami platili materiál (samozřejmě
penězi svých rodičů, takže jsou tím postiženi i ti - "zabije
se víc much jednou ranou".)
I když bych dodal, že v tom případě se jedná o vykořisťování
dětské práce.

Tak zadarmo to ale zase není. Škody způsobené sprayery
například v Praze převyšují veškeré prostředky věnované na
výstavbu, opravy a údržbu staveb, obnovu vozového parku
městské hromadné dopravy, a vůbec všeho, na co čmárají. Je
snad cílem, aby veškeré tyto investice přišly vniveč, aby
Praha stále vypadala hůře než za starého režimu, aby lidé
nemohli žít v lepším prostředí?
I kdyby se podařilo sprayerismus vymýtit, náprava jimi
způsobených škod bude prací pro několik příštích generací.
Jde o další mnohamiliardový vnitřní dluh, který samozřejmě
- jako mnoho jiných - nikdo do ekonomických ukazatelů
nezapočítává.

Ale i kdyby se podařilo pomocí represí vymýtit sprayerismus,
nevymýtila by se tím jeho příčina. A tou je takový
nedostatek komunikace mezi lidmi, že to nakonec vede až
k naprosté neschopnosti komunikovat.
Dříve měly čáranice na zdi nějaký obsah, byly snahou něco
sdělit, třebas i tak pochybného, jako že "Servít je vůl".
Dnes vidíme, že tento obsah v naprosté většině případů
chybí.
Také v undergroundu, kde se drogy užívaly, existovala mezi
lidmi dnes naprosto nepředstavitelná komunikace. A to
taková, že pokud o tom dnes někomu vyprávíme, považuje to za
pohádku.

Pokud si někdo kupuje spreje nebo drogy, je to známkou jeho
citového ustrnutí, neschopnosti vztahů na citové úrovni, ale
pouze na úrovni vlastnické.
Spreje a drogy jsou totiž ideální náhražkou, kterou může
člověk vlastnit. Tento pocit vlastnictví je ještě zvýšen
tím, že si je kupuje on sám - obzvlášť pokud je ve věku, kdy
mu vše ostatní kupují rodiče.

Když takový člověk nemůže vlastnit jeden objekt uspokojení,
prostě si koupí jiný. Spreje a drogy slouží, zkrátka řečeno,
jako náhražka za sexuální vztah.

Představy, že mladí lidé mají o sexu a o vztazích dostatek
informací, je mylná. O tom, jak by měly svobodné,
rovnoprávné mezilidské vztahy vypadat, se hned tak někde
nedozvědí. Většina informací o sexu a vztazích vůbec,
kterých se jim dostane - a to ať již jde o informace typu
pornografického nebo moralizujícího - se totiž pohybuje také
jenom na úrovni vlastnění a ne citu. (Třebaže se tyto
vlastnické vztahy často citovými nazývají.) A vlastnické
vztahy nejsou o nic méně náhražkami než spreje a drogy.

Kdyby si mohli mladí lidé udělat lepší představu
o sexuálních vztazích, těžko by považovali spreje a drogy za
jejich plnohodnotnou náhradu.
Pokud informace o sexu a vztazích předkládané mladým lidem
zdánlivě stačily v době, kdy spreje a drogy v podstatě
neexistovaly, jak je dnes vidět, jsou nedostatečné. Svou
nedostatečností a jednostranností pak přispívají k takovým
vážným společenským problémům, jako je sprayerismus
a narkomanie.
                                                                    jk