Smrt Bohyně

Bylo to na nějaké akci, na kterou mě pozval Milan. Na jaké, to už je dnes jedno. Seděli jsme ve velké místnosti na zemi. Pak přišla Ona. Instinktivně si sedla za mě. Hned mi to bylo jasné: Přišla do neznámého prostředí, tak si sedá do mé ochrany. Kdo by toho nevyužil! O přestávce jsme spolu šli do hospody. Chvíli s námi seděl u stolu i Milan.
Měla větší prsa, něco podkožního tuku, jak by se řeklo, holka krev a mlíko. Moc příjemná, moc sexy. A žádný primitiv. Myslím, dvacet sedm let. Několikrát jsme se sešli. Pak odjela „do terénu“. Celé jaro a léto někde, daleko, zakreslovala půdní profily. Na základě těch se potom sestavovaly půdní mapy.
Ozvala se až na konci léta. Už jsem ji vlastně vůbec nečekal. Zazvonil telefon: „Mohla bych přespat?“ Vrací se do Prahy. Zítra si sežene nějaké bydlení.
Na to, že trávila měsíce někde v pustině, byla dost zhýčkaná. Pokaždé jsem jí musel na zem narovnat všechny deky, které jsem doma měl. Byla úžasná. …Nikdy jsem nepoznal tak přirozenou a tak bezprostřední dívku.
V následujících letech z toho vznikl jakýsi náš rituál. Ozvala se vždycky na konci léta, přišla, a pak, jak přišla, tak odešla.
Ptal  jsem se jí, jak tam „v terénu“ žije. Prý sama, jenom pracuje. Půdní mapy skoro celé republiky jsou založeny na její práci. Prý bez sexu. Vesničtí chlapci ji nezajímají. Se svými dvěma doktoráty – z biologie a z geologie by si toho s nimi asi neměla moc co říct. A pokud se stařičký pan profesor občas přijede podívat, jak pokročila v průzkumu… V těchto věcech je těžké ženám věřit. Ale podle toho, co všechno do milování dávala, to snad i byla pravda.
Jak žije v Praze, jsem se nikdy moc nevyptával. Ostatně, já jsem tehdy měl také jiné ženy. Jak by řekl básník: „tenkrát se to ještě smělo“. …Věděl jsem, že vždycky na konci léta přijde Bohyně, a že to bude opravdu něco.
Pak se dlouho neozvala. Stýskalo se mi, po Bohyni. Mezitím přestěhovali i Geologický ústav. Budovu zabral parlament. Pokoušel jsem se jí zavolat. Dalo to trochu práce sehnat na ni spojení. Konečně vzala telefon a slyšel jsem její hlas. Úplně jiný. Dosud mi v hlavě znějí její slova. Potkala nějakého „věřícího“ a ten jí vysvětlil, že milovat se je špatné.