Simulace atomové války

    Jak tak  přicházejí zprávy o nynější  válce v Jugoslávii
a o  dřívější  válce  v  Zálivu,  vycházejí  na  povrch nové
souvislosti a začíná vysvítat, o co všechno vlastně jde.
    V obou  válkách bylo kromě několika  desítek či několika
set tisíc  tun bomb s  klasickou trhavinou -  odpovídajících
tedy shození  několika či několika  desítek jaderných náloží
o celkovém ekvivalentu několika desítek  či set kilotun TNT,
shozeno  také několik  set tun  radioaktivního odpadu  - aby
vzniklo  radioaktivní  zamoření  odpovídající  opět  shození
několika či několika desítek atomových pum.
    V obou případech bylo  území uvedeno do podobného stavu,
v jakém by bylo  po nukleárním útoku. A v  obou případech se
Američané  snažili  zamaskovat  ekologické  škody  způsobené
shozem  radioaktivního   odpadu  tím,  že   vyvolali  ropnou
ekologickou  katastrofu.  V  Kuvajtu  zapálili  zhruba tisíc
ropných  vrtů (už  nám snad  nikdo nebude  namlouvat, že  to
udělal   Saddám),  v   Jugoslávii  vybombardovali  rafinerie
a zásobníky ropy.   V Jugoslávii kromě   toho vybombardovali
chemické  továrny -  aby způsobili  únik dalších  jedovatých
látek,  na které  by se   daly svést  účinky, které  byly ve
skutečnosti  vyvolané radioaktivitou.  Hlavně jde  o enormní
zvýšení   výskytu   všech   druhů   rakoviny   (Irák   uvádí
sedminásobné  zvýšení)  a  počtu  narozených defektních dětí
(u veteránů ze Zálivu se uvádí poškození až u 67% dětí).
    Nám Evropanům může přijít jako absurdní, že by někdo byl
tak neskutečně  naivní, že by se  domníval, že radioaktivitu
je možné maskovat zapálením trochy (nebo i většího množství)
petroleje,   že  nepřijde   nikdo  s   Geigerovým  počítačem
a radioaktivitu   nezjistí.  Připomeňme   si  však   postoje
amerických vlád k ekologii,  které podobné úrovni dost dobře
odpovídají:
    Reaganova vláda nikdy neuznala existenci kyselého deště,
Bushova vláda nikdy  neuznala existenci skleníkového efektu.
Postoj   Clintonovy   vlády    k   ekologii   bychom   mohli
charakterizovat  asi  tak,  že  jeho  vláda  sice  existenci
kyselého deště a skleníkového efektu  uznala - ale s tím, že
za to může Miloševič.
    (Ostatně  ani  americké   řešení  problému  s  likvidací
radioaktivního odpadu - nacpat jej do bomb a shodit na jinou
zemi - mi nepřipadá jako příliš prozíravé.)
    Na druhou stranu musíme přiznat, že americká vláda silou
své  mnohamiliardové mediální  kampaně skutečně přesvědčila,
geiger negeiger, většinu lidí o tom, o čem chtěla.

    Úvaha, že  v případě Jugoslávie jde  o experiment tohoto
druhu, také vysvětluje tu skutečnost, proč byly bombardovány
skoro   výhradně   civilní   cíle.   -   Ačkoliv   televizní
a rozhlasoví  moderátoři  od  začátku  náletů  mluvili pouze
o "bombardování  vojenských  cílů,  ...jako  jsou porodnice,
mateřské školky  a domovy důchodců",  velení NATO se  teprve
čtrnáctý  den  bombardování  pochlubilo,  že  se  jim poprvé
podařilo bombardovat  kolonu vojenských vozidel.  A jelikož,
jak je známo, nedokázali  při bombardování rozlišit vojenská
vozidla od zemědělských traktorů, není jisté ani to.

    Civilní  cíle  byly  bombardovány   proto,  že  by  byly
bombardovány i při jaderném útoku.  - Vojenské cíle jsou pro
bombardování drahými nukleárními zbraněmi buď málo významné,
nebo jsou zpravidla chráněny i před jejich účinkem. Šlo tedy
o to,  způsobit podobné  rozložení škod,  k jakému  by došlo
v případě atomové války.

    Nyní také  jasně vidíme, proč  nebylo možné bombardování
Jugoslávie za žádných okolností zastavit, proč představitelé
NATO   tak  hystericky   vykřikovali,  že   s  bombardováním
nepřestanou, bez  ohledu na to, jestli  bude uzavřena mírová
smlouva.  Jako absurdní  podmínku zastavení  bombardování si
kladli,  že Miloševič  musí  přestat  s masakry  a vyháněním
Albánců, které však prováděli sami, a tak ve skutečnosti šlo
o sprostý  výsměch -  aby mohla  Jugoslávie podmínku splnit,
musela by napřed NATO porazit, na což neměla sílu.
    Američtí  generálové  nemohli  zůstat  "na  půli cesty",
museli Jugoslávii za každou cenu dostat do stavu, v jakém by
byla po jaderném útoku.  Podobný experiment sice již předtím
provedli v Zálivu, ale to bylo na poušti. Teď si potřebovali
vyzkoušet totéž s kulturní krajinou.
    Nyní  probíhá  doba  vyhodnocování  experimentu, sbírání
údajů o následcích a dopadech náletů. Proto se teď USA snaží
Jugoslávii  zcela  odříznout  od  okolního  světa.  Je rušen
i bělehradský  rozhlas  -  který  nebyl  rušen  ani  v  době
bombardování. Americká  vláda teď chce  prohlásit Jugoslávii
za  stát  odporující  terorismu  a  zakázat  všem zemím s ní
jakkoliv   komunikovat,  zakázat   lidem  celého   světa  do
Jugoslávie  cestovat  a   udržovat  s  obyvateli  Jugoslávie
jakýkoliv kontakt.  (Asi jde také o  dost naivní předpoklad,
že nikdo jiný tak nebude  moci shromáždit a vyhodnotit údaje
o výsledcích experimentu.)

    Proč však  USA tak nutně  potřebovaly tento "jugoslávský
experiment" provést?
    Vše  docela dobře  zapadá do  souvislosti s  informacemi
o tom, že se USA chystají  k útoku na západní Evropu, kterou
chtějí   zlikvidovat   jako   svého   vážného   ekonomického
konkurenta.  A  v  této  válce  se  zřejmě počítá s použitím
jaderných zbraní. Je nasnadě, že  jedním z důvodů, proč byla
Česká republika  tak urychleně přijata  do NATO, je  možnost
odpalovat v chystané válce z  našeho území (třebaže se zatím
tvrdí, že na našem území nebudou umístěny) atomové rakety na
západní Evropu.
    Proto si musely USA  urychleně zopakovat pokus ze Zálivu
s evropskou krajinou.
    Smutným faktem je, že v  západní Evropě o těchto plánech
snad téměř  nikdo ani netuší. Vědí  o nich ale v  Rusku, což
také vysvětluje, proč zůstávají  v případě jugoslávské války
tak chladní - jich se to zatím netýká.

    Samozřejmě,  že  v  Jugoslávii  byly  zkoušeny  i  různé
- často  i  pilotům  NATO   neznámé  -  nové  druhy  zbraní.
Přinejmenším část  z těchto zbraní  ale také jen  simulovala
vedlejší účinky jaderného útoku.
    ...  Hlavně tedy  šlo  o  generální zkoušku  na atomovou
válku.