Dvě přednášky

Tyto texty jsem napsal během několika dní na přelomu ledna a února 2001 jako přípravu na první dvě ze zamýšleného cyklu přednášek o lidské sexualitě. Přednášky se nakonec nekonaly, neboť osoba, která tvrdila, že vše dohodla, trpěla bájivou lhavostí. Asi také nepočítala, že jsem schopen se na přednášky během několika dní připravit

Jak vznikl a jak se vyvíjel sex

Biologická historie sexu

Poučení dětí o sexu často začíná povídáním o tom, jak včeličky opylují kytičky, ptáci si stavějí hnízdečka, a tak dále. Proto se v Americe říká sexuálním příručkám bees and birds books. Tento idiom k nám občas proniká v doslovném překladu, a tak můžeme v televizních seriálech zaslechnout různé málokomu pochopitelné narážky na knihy o včelách a ptácích.
My pojmeme svá pojednání trochu odlišně a půjdeme ještě dále, ještě blíže ke kořenům.
1. Pokud jde o fylogenetický vývoj sexu, sexuální pochody jsou známé již u všech skupin prvoků. To, že u některých druhů chybějí je považováno až za druhotný jev. V mnoha případech není u prvoků sexualita spojena s množením, a tak se soudí, že jde spíše o změnu fyziologického stavu prvoka či o překonání depresivních stavů.
2. Sex tedy původně nesloužil rozmnožování, které se k němu až druhotně připojilo. I u vyšších organismů však i nadále po dlouhou dobu paralelně přetrvávalo rozmnožování nepohlavní. - To se ostatně dnes zavádí i u vývojově nejvyšších živočichů a u člověka, a je v tom spatřován nevímjaký pokrok.
3. Jednu z hlavních charakteristik rozlišení organismů na rostlinnou a živočišnou říši bychom mohli spatřovat v tom, že u živočichů si sex zachovává i nadále svou fyziologicko-sociální funkci, kdežto u rostlin tato funkce zaniká a zcela převládá funkce původně pouze přidružená - funkce rozmnožovací.
Můžeme tedy říci, že spojování sexu s plozením, různá ta tvrzení, že sex má sloužit výhradně rozmnožování, je "regresí" na rostlinnou úroveň, i když výraz regrese není zcela přesný, protože se jedná o jinou větev, jinou říši. Také bychom místo o rostlinné úrovni možná mohli spíše mluvit o vegetativní úrovni, která bývá definována jako "nepodléhající lidské vůli".
4. U živočichů tedy zůstává zachována fyziologicko-sociální funkce sexu. I když i u živočichů můžeme pozorovat, že u některých vývojových větví je tato funkce časem oslabována, případně i zcela zaniká. I u nich sex slouží více a více plození. Jde však o slepé vývojové větve příliš specializovaných živočichů. Navíc žádná z těchto vývojových větví nevede k člověku.
U živočichů, které považujeme za fylogenetické předky člověka - u primátů, původní fyziologicko-sociální funkce sexu jasně převládá.
Brát si příklad například z živočichů, kteří kopulují jednou za rok, v době říje, znamená také ztotožňovat se s jejich vývojovým stupněm. Současný stav, kdy pro mnoho lidí (hlavně mužů) jsou vánoce častěji, pak je regresí ještě pod úroveň těchto živočichů.
5. Sex - tím mám na mysli jeho fyziologicko-sociální složku a nadále budu výraz sex používat právě v tomto smyslu - je tedy něčím, co k živočichům, a hlavně k živočichům, kteří by měli být ve vývojovém proudu, prostě patří.
Odsuzování sexu je vyřazováním se z vývoje živočišné říše, a vzhledem k tomu, že člověk těžko patří někam jinam, vyřazováním se z vývoje vůbec.
6. Jak již jsem uvedl, připojení rozmnožování k sexu tedy bylo až pozdější, původní funkci sexu většinou úplně nepotlačovalo, a také bylo toto spojení sexu a rozmnožování zcela jiného druhu než dnešní spojování sexu s plozením u lidí.
Bylo totiž nevědomé - nešlo o spojování sexu s plozením v mysli - na vědomé úrovni.
Dokonce i u lidí v nedávné době - v rámci akcí plánování rodiny ve "třetím světě" - se přišlo na to, že v některých oblastech Číny a Indie vesničané sex a plození vědomě nespojovali. Nevěděli totiž, že tyto dvě věci nějak souvisí. Oboje pro ně patřilo k životu, ale o nějaké jejich vzájemné souvislosti neměli ponětí. Sex měl tedy v jejich očích pouze fyziologicko-sociální funkci, třebaže vlivem "kultury" nejspíš značně pokroucenou.
Hledat u zvířat nějaké spojování sexu a plození ve smyslu, v jakém se s ním setkáváme u "civilizovaného člověka", by tedy znamenalo předpokládat u zvířat vyšší stupeň myšlení a znalostí než u zmíněných asijských vesničanů, což zavání přinejmenším rasismem.
7. Smyslem biologického vývoje na této planetě, je naučit se sexu - sexuální komunikaci, sexuální práci s energiemi, sexuální lásce. Živočišné formy, které se v tomto směru nevyvíjejí, neplní svůj účel, a vymírají.
Předci člověka se v tomto směru určitě snažili, o čemž svědčí skutečnost, že se u mužů vyvinul stejně velký penis, jako mají podstatně větší gorilí samci. Zhruba tedy byli oproti primátům o tolik sexuálnější, o kolik jsou gorily oproti lidem svalnatější.
Skutečnost, že mají lidé oproti primátům třikrát větší mozek a muži navíc také relativně třikrát větší penis možná znamená, že by měli oba orgány také používat. Jinak by se mohlo stát, že by, podobně jako v případě mozku, jehož velikost se u lidí od doby neandertálců neustále zmenšuje, mohl u lidského druhu zakrnět i penis.
   leden 2001

Sociologická historie sexu

Zde bude třeba se napřed důrazně ohradit proti nyní tak modernímu ztotožňování výrazů jako sociální a podobných se socialismem a prohlašováním sexu v podstatě za "přežitek socialismu". I když bylo za socialismu sexu podstatně víc než dnes, tak slavné to zase také nebylo.
Takže pro upřesnění: Sociologie není věda o socialismu, ale věda o společnosti, čímž není myšlena nějaká a.s. nebo s.r.o.
1. Základní sociální i sexuální jednotkou byla u člověka, podobně jako u jeho primátích předků, tlupa. Snažit se tuto neoddiskutovatelnou skutečnost překroutit, a snažit se do této tlupy vnášet dnešní představy a tvrdit, že v rámci této skupiny neexistovala žádná volnost, ale že tlupa sestávala z rodin či párů, je asi podobné jako trvat na tom, že v motoru auta běhají skuteční koně.
2. Tlupa byla násilně rozbita na rodiny až asi před 6.000 lety v Sumeru, odkud se pak začíná pojetí rodiny šířit po celém světě.
Důvodem bylo známé "rozděl a panuj" pro usnadnění zotročení obyvatelstva.
Rodina se nestala základem státu - již předtím existovaly státní útvary, například protoindické, které se bez rodiny dost dobře obešly - rodina se stala základem otrokářského zřízení, nebo, jak bychom mohli říci, otrokářského neřádu. Podobně pak manželství, jakožto vlastnění jedné osoby druhou, třebas i vzájemné.
Skutečnost, že rodina a manželství jsou čistě otrokářskou institucí, máme doloženu i jazykově - stále ještě přežívá označování lidí nepodřízených těmto institucím za svobodné.
Funkce rodiny jakožto zotročovacího nástroje byla na různých místech s různou intenzitou poněkud mírněna skutečností, že se společnost nepodařilo zcela atomizovat, a namísto toho vznikala širší rodina či velkorodina. Což jsou ovšem také degenerativní formy. Rozdíl je jen v tom, že zotročování pak probíhá v rámci takovéto velké rodiny, bez přílišného ohledu na vyšší autoritu.
Nukleární rodina - lépe řečeno atomová rodina, rodina atomového věku, tento umělý, zcela bezbranný, bezmocný společenský útvar, spočívající pouze z nějakého páru a dětí, zcela vydaný na pospas státu, je až výdobytek nedávné doby. V pěstování "rodinného života" tohoto typu dnes nesporně vedou USA, kde jsou neustálým stěhováním za prací znemožněny i kontakty mezi příbuznými.
3. Zároveň s rozbitím tlupy byl prosazen systém, který bychom mohli zjednodušeně nazvat parchantiát - podle toho, že místo matky začali vládnout parchanti.
Výraz patriarchát se totiž začal používat až velmi pozdě (pro angličtinu se uvádí rok 1561), v době kdy byl termín patriarcha již dávno obsazen a znamenal vysokého církevního hodnostáře - a tak dával tomuto stupni degenerace lidské společnosti jakési nepatřičné posvěcení.
Tento systém, kdy byla žena formálně podřízena muži, se velmi osvědčil v potlačování ženské sexuality. Po stránce ekonomického ovládnutí ženy se naopak zvrhl v pravý opak, v dnešní matriarchát.
4. Pokud jde o pojem matriarchátu - ten si vymyslel až Johann Jakob Bachofen (1815-1887) v návaznosti na Darwinovu evoluční teorii. I když Bachofen ještě nepojímá tento výraz v dnešním slova smyslu, později došlo, zároveň s vulgarizací Darwinovy teorie, i ke zvulgarizování pojetí matriarchátu, zhruba ve smyslu, že vzhledem k tomu, že společnost se vyvíjí, musela být před parchantiátem nějaká zaostalejší společnost - a tou přece mohla být jedině taková společnost, kde vládla žena.
Matriarchát ve skutečnosti vznikl naopak až v reakci na parchantiát, když se potlačením ženské sexuality stal sex nedostatkovým - a navíc zbožím, a tak získly ženy prostředek k ovládnutí mužů.
5. S tím souvisí velmi vžité a ještě nesmyslnější tvrzení, že prostituce byla prvním řemeslem. Přitom jde o věc stejně tak průhlednou, jako je otřepaná otázka, co bylo dřív, jestli vejce nebo slepice. Je přeci zcela logické, že prostituce mohla vzniknout teprve tehdy, kdy již existovala všechna základní řemesla, a prostitutka si tak mohla kupovat potřeby, které sama nevyráběla. Určitá později vzniklá řemesla, jako například opravář televizorů, samozřejmě ještě neexistovala, a tak můžeme říci, že prostituce byla prvním zbytečným řemeslem.
6. Mezi manželstvím a prostitucí zprvu nebyl spatřován až takový rozdíl jako dnes. V obou případech šlo přeci o peníze. zhruba by se dalo říci, že manželství bylo považováno za prostituci na dobu neurčitou, prostituce za manželství na dobu určitou. Toto pojetí, že prostituce je jen mírnější formou manželství, máme opět zachováno i jazykově, na dvojici výrazů nevěsta - nevěstka.
Manželství tak bylo uzavíráno za stejným účelem, za jakým byla provozována prostituce, a když někomu o peníze nešlo, manželství se nekonalo, neboť jeho uzavírání nebylo povinné. Tím se stalo až od tridentského koncilu, na kterém byla "svátost manželství" vymyšlena, respektive od prosazení závěrů tohoto koncilu v praxi.
Ať se to komu líbí nebo ne, manželství, tak jak je známe dnes, se začalo prosazovat zhruba až v 17. století, a jakékoliv promítání dnešních představ do století šestnáctého nebo do doby ještě dřívější, je hrubým zkreslováním historie.
7. Jak jsem se již zmiňoval, údajný "patriarchát" se brzy zvrhl v systém, který bychom mohli nazvat matriálát - v systém, kdy žena spotřebovává daleko více prostředků, "matriálu" než muž.
V současných systémech mívají ženy vyšší příjmy než heterosexuální muži. - Ať již ony samy tvrdí cokoli, statistiky a mzdové výkazy hovoří neúprosně. Jednak se ženy snáze dostávají na lépe placená místa, tedy do kanceláří místo do dělnických profesí, ale jsou zvýhodněny i v případě "stejného platu za stejnou práci" nebo přesněji ve stejném pracovním zařazení už tím, že muži jednak potřebují víc jídla, a pak jsou například mužské velikosti šatů, bot atd. dražší, a tak ženám z výplaty zbyde větší část peněz, a jejich ekonomická svoboda je tedy větší.
Navíc je zvykem, že ženy k tomu ještě spotřebovávají značnou část příjmů mužů.
Také starobní důchod dnes pobírají v podstatě pouze ženy, neboť muži se důchodového věku téměř nedožívají.
V době, kdy byl důchod podle zákona součástí platu, byla tedy tato nerovnost mzdy zcela neoddiskutovatelná  i v případě "stejného platu za stejnou práci". Dnes je jen trochu víc zastřená.
Nejde ani tak o to, že ženy odcházejí do důchodu dříve, po méně odpracovaných letech, ale že se dožívají podstatně vyššího věku než muži. Tento rozdíl v délce života navíc narůstá, u zdejší generace mého věku a mladších můžeme očekávat rozdíl zhruba dvacet let. - Pro tuto generaci českých mužů je tedy i dost bezpředmětné, jestli je důchodová hranice 60 nebo 65 let. Tohoto věku se skoro nikdo z nich nedožije.
I když pomineme veškeré finance, které za dobu svého života muž či žena obdrží a spotřebuje, myslím, že toto právo žen dožít se vyššího věku mluví samo za sebe. Žádná rovnoprávnost mužů a žen zde prostě neexistuje. Nynější společnost představuje pro muže něco jako koncentrák s nápisem nad bránou "Asex macht frei", asexuálnost osvobozuje.
   leden 2001

Psychologická historie sexu

Důležitost sexuálního života pro psychické zdraví a pro rozvoj individuality je dnes, po stu let psychoanalýzy, neoddiskutovatelnou skutečností. Nicméně, jelikož v této společnosti stále jde hlavně o ovládání druhých a o potlačování individuality, vidíme kolem sebe jen stále rostoucí potlačování sexuality.
Navzdory neustálým řečem o tom, jak je naše společnost "přesexualizovaná", je pravdou pravý opak. I zde totiž platí zákon zachování energie: Buď je možné o sexu mluvit, nebo jej dělat.
1. Původní sociální jednotkou u lidí a jejich předchůdců byla a má být sexuálně otevřená tlupa. Udržovat množství komplikovaných vztahů v takovéto tlupě je samozřejmě náročné na psychické schopnosti a pravděpodobně právě tato skutečnost - udržování většího množství sexuálních vztahů - vedla k rozvoji lidského mozku. S přechodem na lineární párové vztahy - od života v tlupě k "rodinnému životu", přesněji k rodinnému přežívání - se velikost mozku opět zmenšuje. Na hádání se dvou lidí, případně ještě na bití dětí, není žádný velký mozek třeba.
Pro mnoho lidí je dnes život ve skupině nepředstavitelný tvrdí, že dnes není něco takového možné. Říkají, že nemohou milovat ani dva lidi najednou. Je však možné, že pro mnoho lidí to už opravdu možné není, že jistá část populace má již mozek natolik zmenšený, nebo si natolik odvykla jej používat, že tito lidé žít ve skupině nedovedou. Je ale opravdu tolik lidí natolik zdegenerovaných? Pokud ano, tak pak už asi lidstvo opravdu nemá žádnou šanci.
Otázka podle mne zní: Nemohou, nebo nechtějí se to naučit? Spočívá jejich odpor na něčem jiném než na známé skutečnosti, že "myšlení bolí"?
Zhruba řečeno, tvrdit, že "tlupa je překonaná", je asi tak stejné, jako tvrdit, že nohy jsou překonané, protože existuje invalidní vozík.
2. V podstatě všechny známé psychické problémy lidí jsou důsledkem toho, že lidé žijí ve zcela nepřirozené sociální jednotce - rodině. Ať již jde o předčasné a rušivé zasahování otce do výchovy, izolovanost členů rodiny od ostatní společnosti, nepřítomnost sexu v rodině, nebo nezdravou konkurenci mezi sourozenci.
Párová rodina je nepřirozená nejen pro lidi, ale v podstatě se nevyskytuje ani u savců. Párová rodina vznikla jako vývojové přizpůsobení u některých druhů dinosaurů, aby obstáli v konkurenci s vývojově pokročilejšími savci - kteří, jakožto pokročilejší živočichové nic takového nepotřebovali. Rodina tedy není pouze rod jiný, nejde taxonomicky jenom o jiný rod, ale jedná se dokonce o jinou živočišnou třídu. 
Takže je opět možné pohlížet na věc také třídně, ale to je dnes zakázané.
3. Problém rodinného přežívání, tedy života v rodině, jakožto malé, umělé, nepřirozené, izolované sociální jednotce je právě v její izolovanosti, nekomunikaci s okolními lidmi, dělání rozdílů mezi příbuznými a cizími, pěstování negativních postojů vůči všem, kdo nepatří do nejužšího kruhu rodiny. Nejužšího, protože vzdálenější příbuzní se samozřejmě pomlouvají také.
Navíc rodina představuje prostředí hierarchické, autoritativní, a ne kooperativní, založené na dobrovolné spolupráci.
Tuto neschopnost komunikace a neochotu k ní, negativnost myšlení, snahu ovládat druhé namísto rovnoprávných vztahů, pak lidé, postižení rodinnou výchovou (jak pasivně z doby, kdy byli dětmi, tak aktivním přejímáním "rodičovských" návyků) přenášejí i do všech ostatních mezilidských vztahů. Těžko se jim divit, když ani nic jiného neznají.
4. Dalším problémem dnešní společnosti je vytvoření nepřirozené instituce otce. Dříve se po "biologickém otcovství" samozřejmě nikdo neptal, a ženy v tlupě vychovávaly malé děti ve spolupráci s ostatními ženami. Muži do výchovy vstupovali, až když děti povyrostly, a funkce mužů byla jiná než funkce žen. - Když to zjednodušíme, těžko šlo nějaké dítě za náčelníkem nebo za šamanem, aby je přebalil.
Za vhodnou dobu pro vstup mužského principu do výchovy se považuje věk, kdy již děti přestanou být citově závislé na matce, což by mělo být ve věku kolem šesti let. Muži také nevstupovali do výchovy jako otcové, ale v podstatě jako učitelé.
Dnes máme situaci přesně opačnou - máme muže, kteří přebalují děti, a na školách samé učitelky.
Pod názvem otec se často skrývá muž, který si hraje na matku. Často jde o takovou degradaci muže, že můžeme říci, že je lepší zůstat na ocet než zůstat na otec.
Instituce otce není zdaleka tak samozřejmá, jak si dnes lidé myslí. I u tak patriarchálního národa, jako jsou Židé, je národnost určena pouze mateřskou linií. Žid je ten, kdo má matku Židovku. Otec v této věci nehraje sebemenší roli.
Otec také zdaleka není tak jistý, jak si otcové myslí. Uvádí se, že zhruba u dvaceti procent dětí je biologickým otcem někdo jiný, než ten, kdo je o tom přesvědčen.
Skutečnost, že instituce otce není až tak stará a tak zažitá, je také dobře vidět na tom, že se sice církvi podařilo prosadit termín bohorodička, dosud se jí však, ani po tolika letech nepodařilo prosadit termín bohorodič.
Ať se na mě nikdo nezlobí, ale už samotný výraz rodič mi připadá jako anatomicky a fyziologicky zcela zavádějící, a obávám se, že také používání tohoto nelogického výrazu vede k tomu, že se dnes vymýšlejí postupy, jak to zařídit, aby mohli muži také skutečně rodit.
5. Rozbití tlupy přineslo také přemnožování a snížení věkového odstupu mezi dětmi. V tlupě, kde vládlo kooperativní prostředí, nepřicházelo v úvahu, že by nějaká žena rodila výrazně více dětí než jiné ženy a dožadovala se jejich pomoci při péči o tyto děti. Něco takového je možné až v rodině.
Tlupy si udržovaly stálý počet, a věkový odstup dětí byl podobný jako u lidoopů, kde se uvádí odstup čtyři až šest let.
Přihlédneme-li ke zprávám o životě přírodních národů, další dítě se tedy matce rodilo až tehdy, když první již vedlo sexuální život. Děti tedy byly od sebe natolik věkem i způsobem života vzdáleny, že se nemohly považovat za vážnou konkurenci, a nemohly tedy vznikat sourozenecké problémy, tolik typické pro dnešní společnost.
Nějaké dnešní umělé argumenty typu, že malý věkový odstup mezi dětmi je výhodný například proto, aby mladší dítě mohlo nosit věci po starším dřív než vyjdou z módy, snad nemusíme brát vážně.
6. Dalším problémem rodiny je, že rodina je instituce tvrdě asexuální, a tak neumožňuje sexuální vývoj dětí - o dospělých ani nemluvě.
Na rozdíl od původního stavu, který dosud částečně přežívá u některých přírodních národů, kdy děti sexuálně žily - hrály si spolu i jinak než s kyblíčkem a lopatičkou, hned jak jen to bylo fyzicky možné - v případě divochů z Trobriandských ostrovů se uvádí od čtyř let, jsou v dnešní atomové rodině děti izolovány od ostatních a ve všem, co se nějak týká sexu, tvrdě kontrolovány.
Ranná sexualita bývá, jak popsal Freud, zcela potlačena, a sexuální vývoj tak probíhá jaksi "dvoufázově", tj. po několikaletém latentním období je sexualita znovu "objevována" v pubertě.
Takovéto násilné potlačování sexuality, obracení dětí k obrazu asexuálních andílků, je samozřejmě zcela nepřirozené a škodlivé. - I když v dnešní době pravděpodobně daleko více trpí ti, kteří si "hraní se sebou" zakázat nenechali, sexuální vývoj u nich tedy probíhal daleko delší dobu - a proto, vzhledem k možnostem či spíše nemožnostem, které nynější společnost skýtá, se ohledně svého sexuálního vývoje cítí být ve skluzu daleko silněji.
Nemožnost sexu v rodině je dále zajišťována zákazem incestu. A pokud v rodině nějaké zneužívání existuje, zpravidla nejde o sex, který by prospíval nějakému vývoji.
7. V dnešní společnosti je sex tolerován pouze v tom případě, jestliže je kombinován s násilím, s penězi, s vyměšovacími funkcemi, v případě některých jedinců hrajících si na tantru třeba i s pojídáním buřtů - ale za žádných okolností není tolerován sex samotný, nebo dokonce sex kombinovaný se sexem - tedy víc vztahů.
Sex spojovaný s něčím jiným než se sexem však již je všechno možné, jenom ne sex.
Připomeneme-li si uvedenou spojitost sexuálního rozmnožování s rostlinnou říší, můžeme říci, že sex spojený s plozením není sex, ale jakési opyjování.
Sex spojený s penězi není sexem, ale šoustbyznysem, ať již se provádí v bordelu nebo "v posvátném svazku manželském".
Zádo-maso bude vždycky jen zádo-maso, i když se bude sexem natírat stokrát denně.
Autoerotika, i když ji bude provádět barbar Onan, bude vždycky jen motorismem.
Sex v televizi nebo po telefonu, tedy tele-sex, můžeme v nejlepším případě považovat za druh zoofilie.
A o nějaké "lásce, která prochází žaludkem", ať již ve formě buřtů nebo kaviáru, ani nemluvě.
    únor 2001

Dotazy posluchačů

Napoprvé, jelikož jste neměli dost času si dotazy promyslet, jsme Vám usnadnili práci a nějaké dotazy si vymysleli sami.

- Mám malý pohlavní úd. Mohu se stát úderníkem?
- Jistě, samozřejmě. Velikost údu v této věci nehraje roli.
   ... Ale jenom malým úderníkem.

- Mluvíte o sexu u dětí. To byste chtěli zavádět nějaké sexuální pionýry?
- Tak tady dobře víme, kam tazatel míří, a něco takového si rozhodně nenecháme podsouvat. Navíc každý ví, že pionýři původně neměli s dětmi nic společného, ale že byli druhem vojska. Podobně jako kanonýři používali kanóny, pyjonýři používali ... ten oný. Po vyškrtnutí dotyčného slova ze slovníku pak byli přejmenováni na ženisty.

- Pokud si někdo dělá něco příjemného, říká se tomu odborně autoerotika. Existuje také nějaký odborný název pro to, když si někdo dělá něco nepříjemného, když sám sobě znepříjemňuje život?
- Ano, autopolitika.

Závěr

Pokud jde o další ubírání se těchto přednášek, rádi bychom vyvolali nějakou diskusi, a rozpracovávali témata, která Vás aktuálně zajímají.
Dalších témat totiž může být nepřeberně. - Protože se sexem přece souvisí všechno ... kromě toho, o čem se to tvrdí.
      ▓

Sexuální podmínky v Česku

Všeobecné sexuální klima

To, že sexuální podmínky zde již dlouho nejsou dobré, je vidět už na známé písni o hymenu: Země česká, domov můj. Ta však pochází z devatenáctého století. Nynější podmínky jsou již zcela katastrofální.

V tomto směru nadělala dost škody už doba socialismu, která v rámci své "socialistické morálky" ve skutečnosti přejímala nacistický kult rodiny. - Ani takové věci jako novomanželská půjčka nejsou totiž nějakými socialistickými vymoženostmi, ale najdeme je v protektorátním vydání německého slovníku, v dodatku obsahujícím nově vzniklé výrazy.
Lidé z úplných rodin byli upřednostňováni, lidé pocházející z "rozvrácených manželství" byli považováni v podstatě za podřadné, méněcenné. O nemanželských dětech nebo o adoptovaných ani nemluvě.
Takovouto propagandou byl vytvořen falešný dojem, že výchova v úplné rodině je lepší - že je úplně nejlepší, a všechno ostatní je špatné. Těmto představám dosud podléhá mnoho lidí. A nejen lidí.
Rozvedeným nebo svobodným matkám, které vychovávají děti samy, je dosud úřady ztrpčován život na každém kroku. A na jejich děti je stále často pohlíženo skrz prsty.
Dalším negativním jevem propopulační politiky je uměle pěstovaná fóbie z jedináčkovství, která je také dosud velmi zakořeněná.

Po převratu v roce 1989 se s nástupem konzervatismu stupňuje návrat k "tradičním hodnotám" a asexuálnost do extrému. Můžeme si povšimnout, že i výrazně klesá tolerance k nahotě. Myslím na veřejnosti, ne v médiích.
Vývoj zde tedy jde nejen v politice, ale i v tomto směru opačně než na západě, kde se již začíná otevřeně mluvit o tom, že tradiční rodina ve skutečnosti vůbec není tradiční, a že namísto snah o zachování instituce rodiny, by se měli lidé snažit o slušné mezilidské vztahy.
Ostatně nukleární - atomová rodina byla vymyšlena až později než auto. V tomto směru se tedy dokonce jeví touha mít auto jako přirozenější než touha zakládat takovýto předpisový typ rodiny.
Po roce 1989 byla nastolena nová demokratická "morálka", podle které se sex stal neslušným - na sex se začalo pohlížet jako na nějaký socialistický přežitek, a slušnou se stala jen snaha o vydělávání peněz.
Toto uctívání peněz šlo tak daleko, že i pro provádění sexu se stalo jedinou omluvou, pokud se tak děje za peníze. Došlo k naprosté komercializaci sexu. A to ať profesionální nebo amatérské.

Po roce 1989 množství sexu ve společnosti v podstatě skokem kleslo na 40 %, dále klesá, a dokonce zdá se, že v současné době již sex vymizel úplně.
Jelikož pro délku života mužů je rozhodující hlavně množství sexu, můžeme tento jev považovat také za nikoli náhodný, ale za genocidu českých mužů, za novou křižáckou válku proti českému národu.
Za první republiky byl rozdíl délky života mužů a žen 3 roky, v roce šedesátém šestém 5,8 roku, normalizace to dotáhla na 8 let, a pro nynější dobu můžeme odhadovat rozdíl zhruba na 20 let.
Toto číslo je samozřejmě jen přibližné, vychází ze skutečnosti, že od doby, kdy byl rozdíl 8 let, kleslo množství sexu dvaapůlnásobně. - Dvaapůl krát osm je dvacet. Nevíme, jestli je závislost délky života mužů na množství sexu lineární nebo nějaká jiná, a tak asi bude tento matematický model cestou nejmenšího odporu. Jedná se tedy pouze o kvalifikovaný odhad.
Biochemii mužského organismu je dále možno ovlivňovat chirurgickou či chemickou kastrací a jistě i mnoha dalšími medikamenty, takže je těžké dnes předpovídat, jaký bude skutečný vývoj délky života mužů v budoucnosti.
Délka života mužů jistě závisí i na jiných faktorech než na sexu. Na druhou stranu, mnoho z těchto faktorů však opět zpětně závisí na sexu. Muži se sice často věnují alkoholu a přejídání, v tom však těžko můžeme spatřovat něco jiného než náhražky za sex. Také skutečnost, že muži musí tvrději pracovat, je dána skutečností, že se sex stal nedostatkovým a zbožím, a že za něj muži musí tvrdě platit.

Podíváme-li se na výsledky projektu Tuskegee, kdy v USA vybrali komunitu černochů, promořenou syfilidou, v Tuskegee v Alabamě, a tyto černochy pak záměrně neléčili aby mohli syfilidu zkoumat, vychází nám, že normalizace dosáhla svým potlačováním sexuality stejného snížení věku mužů, jako v případě mužů z komunity Tuskegee, oproti kontrolní skupině. V obou případech byl rozdíl osm let.
I když normalizace nebyla žádnou výjimkou. K podobnému snížení věku mužů došlo ve stejné době i v jiných zemích,jak v totalitních, tak v zemních považovaných za demokratické. Mnohdy i s předstihem.
Pokud normalizace dosáhla úrovně neléčené syfilidy, můžeme odhadovat, že nynější svobodná demokratická společnost již dává zdejším mužům přinejmenším podobné vyhlídky, jako má například mužská, AIDSem promořená, populace v Kenyi.

Pokud přepočítáme předpokládané zkrácení délky života mužů, ke kterému došlo za nového polistopadového režimu, na počet celých životů, vychází nám, že se jedná o ekvivalent toho, kdyby bylo v Českých zemích zabito 1 milión mužů.
V tomto ohledu tedy vychází nový demokratický režim jako horší i než nacistická okupace, kdy přišlo v celém Československu o život "jen" 360.000, myslím že i s Podkarpatskou Rusí.

Pokud jde o ženy, ty přístup k sexu samozřejmě mají teoreticky neomezený. Teoreticky, neboť se nechaly poučit, že se mají chovat tržně, a tak sex s českými muži nevyhledávají. Ve stále zvýšené míře se snaží lovit cizince. Důvod je jednoduchý. Příslušník jakéhokoliv národa má víc peněz než Čech.
A tak by se dalo jednoduše říci, že v Českých zemích jsou muži v likvidaci, a ženy ve výprodeji. Což v tomto případě není totéž.

Vztahy mužů a žen

Již ze zpráv z konce 14. století se dozvídáme, že byli v Čechách muži "pod pantoflem", takže v tomto směru zde máme již dost dlouhou tradici. Tato "emancipace" žen se však na druhou stranu projevovala i v tom, že ženy v bitvách bojovaly po boku mužů. Nejznámější příklady máme z husitských dob.
K výraznému posunu ve vztahu mužů a žen došlo za doby socialismu, kdy byli muži nahnáni do podřadných, špatně placených, manuálních zaměstnání, kdežto ženy za vyšší plat seděly v kancelářích a vařily si kafe.
Vztah mužů vůči ženám doby "reálného socialismu" je pro naprostou většinu případů možno vyjádřit jedním slovem: ZAKOMPLEXOVANOST.
Tuto zakomplexovanost si muži "léčili" děláním přesčasů, aby dosáhli srovnatelného platu jako ženy, plozením dětí, alkoholem, silnými řečmi a žraním masa.
Velmi zvláštní byla, nyní snad již slábnoucí, instituce musení se ženit, která umožňovala ženám získat do vlastnictví téměř kteréhokoliv muže, o kterém prohlásily, že jsou s ním těhotné.

Sex byl dříve pomocí propagandy spojován s plozením. - Výsledkem pak ale nakonec bylo, že stát musel přispívat na děti, neboť muži, nahnaní na málo placená místa, na to nestačili.
Dnes však už byl systém zjednodušen, sex je spojován přímo s penězi, děti byly vynechány jakožto nadbytečné, a peníze za sex nepocházejí od státu.
Oba způsoby - jak přemnožování, tak spojování sexu s penězi logicky nutně nakonec vedou k vyhynutí. V tom už zase není až tak podstatný rozdíl.

Vztahy mužů a žen jsou dány hlavně možnostmi pokud jde o dosažitelnost peněz a sexu.

Zhruba bychom si to mohli vyjádřit asi takhle:

  ženy, přístup k sexu
                                          ženy, přístup k penězům
                                                                          muži, přístup k penězům
                                                                                                                  muži, přístup k sexu

Možnosti mužů a žen tedy nejsou srovnatelné. Muži a ženy se proto, ještě tak, s velkými problémy, mohou dohodnout na penězích, kde mezi jejich možnostmi není rozdíl až tak velký. U sexu už je to slabší.
Rozdíl mezi dělníkem a úřednicí je ještě jakž takž překlenutelný. Rozdíl v možnostech sexu však připomíná spíše rozdíl mezi houmlesákem a miliardářem.
Pro tuto nesrovnatelnost možností, naprostou nekompatibilitu, dnes již u nás v podstatě vztahy mezi muži a ženami neexistují.

Neustále se můžeme znovu a znovu dozvídat "výsledky výzkumů", podle kterých muži souloží dvakrát víc než ženy.
Takové "výsledky" až příliš připomínají starý vtip o tom, jak jde policajt parkem:

Jde policajt parkem, a z křoví slyší nějaké podezřelé zvuky.
- Občane, co tam děláte?
- Souložím.
- To nevíte, že se to nesmí? To je padesát korun pokuty!
- Mařko, nemáš tady pajcku?
- Cóóó? Vy jste tam dva? Tak to je stovka!
 
Ale to bylo myšleno jako vtip, a navíc o policajtech.
Pořád dost dobře nechápu, jak může někdo, kdo se vydává za sexuologa, zapomínat na skutečnost, že k sexu jsou třeba aspoň dva.
O to větší mám potěšení, když už konečně slyším, že některému z těchto vědců konečně dochází, že množství sexu, které muži udávají, zcela neodpovídá skutečnosti.
V tomto případě je totiž třeba použít jistého opravného koeficientu: Množství sexu, udávané muži, je vždy třeba vydělit počtem vypitých piv.

I když jistá nerovnováha zde existuje.
Vzhledem k tomu, že ve věkově skupině do 45 let je více mužů než žen, matematicky vychází naopak více sexu na jednu ženu než na jednoho muže.
(Ve věkové skupině nad sedmdesát let je naopak dvakrát víc žen než mužů. - Tam by teoreticky údaj o dvojnásobném množství sexu u mužů mohl platit. ...Aspoň nějaká útěcha tedy existuje.)
Nerovnováha je však ještě větší, neboť stále převládá zvyk, že si ženy vybírají muže o několik let starší. Na určitý počet ročníků žen tedy připadá o něco větší počet ročníků mužů. Rozdíl, který tím vzniká, může činit, podle toho na jaké věkové rozpětí se soustředíme, až několik desítek procent.
Početní poměr mužů a žen se dnes dále mění ještě velkým množstvím žen, které odjíždějí do ciziny za prací.
- Počet dívek, které pracují v zahraničí jako operky, zdaleka není vyvážen počtem hokejistů hrajících v NHL.

Další rozdíl pak samozřejmě narůstá tím, že české ženy v poslední době vyhledávají sex již téměř jenom s cizinci.
Sex české ženy s českým mužem je již dnes něco tak neobvyklého, že o tom snad již můžeme jen číst v milostných románech z minulého století.
Dvakrát víc sexu u nás tedy mají ne muži, jak se tvrdí, ale ženy. Spíše je rozdíl ještě mnohem větší.

Český muž byl za socialismu změněn na stroj na přinášení peněz, a ženy po mužích místo erekce vyžadovaly "stojku". Dnes považují za zbytečné i to. Nyní, za současného "ekonomického růstu", nemůže již český muž plnit ani tuto funkci. A české ženy o jinou funkci muže zájem příliš nejeví.
Přitom byli čeští muži nedávno v průzkumu, zveřejněném v jednom zahraničním časopise, prohlášeni za nejlepší milence na světě.
Tento stav se však za současných podmínek dlouho neudrží, neboť něco takového chce tréning. ...Brzy zbydou jen vzpomínky, jako na to, jací byli husité bojovníci.
A jelikož i cizinky mají velmi podobné zájmy jako české ženy, je, na rozdíl od sexu mezi Češkou a cizincem, sex Čecha s cizinkou něčím zcela výjimečným.

Možnosti seznámení

V dnešní době neexistuje místo, kde by se mohli muži a ženy seznámit, respektive neexistuje místo, kde by mohl muž oslovit ženu. Jediné místo, kde se dnes mohou lidé vidět, je na ulici, a tam to jaksi nepřichází v úvahu. Pokud se o to muž pokusí, může očekávat akorát to, že žena zakřičí úchyyyl !!!, a uteče. Na druhou stranu žena, ať sebeúchylnější, muže na ulici oslovit může.

V takovém velkoměstě jako je Praha (také se říká metropole, protože Praha má metro i pole) hlavní problém spočívá asi v tom, že nikoho nikdy na ulici nepotkáte dvakrát. Vždy potkáváte jiné, nové, zcela cizí lidi. Všechny lidi potkáváte poprvé a naposled.
Proto nemůžete říct něco, jako: "to jsem rád že vás zase vidím".
Neexistuje žádné místo určené pro setkávání lidí, nic podobného jako bylo dříve korso, nic, co by sblížení lidí usnadnilo.

Ve zdejších podmínkách je zřejmě škola posledním místem, kde je možné, za jistých okolností, pro někoho mužského pohlaví legálně oslovit někoho ženského pohlaví, aniž by se vystavoval nebezpečí, že bude obviňován z harašení.
I když i tato možnost bude zřejmě brzy, v rámci postupující amerikanizace, slábnout.
Již na vyšších stupních často takové možnosti seznámení nejsou, protože na nich vzniká nepoměr pohlaví vlivem daných studijních oborů.
Jakmile někdo vyjde ze školy, v podstatě již žádné možnosti seznámení nemá.
V době, kdy jsem byl menší, ještě nebyla koedukace samozřejmostí, a tak jsem měl tu smůlu, že jsem se na střední škole dostal do chlapecké třídy.
Takže když to trochu přeženu: co jsem vyšel z devítiletky, tak už jsem ženskou nepotkal.

Pokud jde o možnost seznámení v zaměstnání, "na pracovišti", tam stále převládá rozdělení pohlaví podle profesí, i když dnes již ne tak silně jako dřív, ale hlavně: výběr není až tak velký.
A v hospodě, nebo v podobném zařízení, najdeme převážně tržní ženy, nebo ženy, které tam šly proto, aby se nechaly na záchodku osouložit od nějakého primitiva, a pak se vymlouvaly na opilost a pudy. Takové ženy však nikomu jinému než primitivovi "nedají". Ani nepůjčí.
Muž s průměrnou nebo vyšší inteligencí má u žen v hospodě naděje opravdu malé.
O diskotékách se nezmiňuji, neboť s nimi nemám potřebné zkušenosti, nicméně mám podezření, že s věkem nad 17 a s IQ nad 70 se na nich také těžko uspěje.

Zbývá ještě probrat poslední teoretickou možnost - snahu o seznámení se pomocí inzerátu.
K tomuto stéblu, které však není stéblem ale spíše brčkem, kterým jsou z člověka vysávány peníze a energie, se poslední dobou obrací stále více a více lidí. Inzeráty jsou čím dál tím rozšířenější, a čím dál tím méně fungují. Pokud se vůbec dá říci, že fungují. Ve smyslu svého oficiálního smyslu určitě nikoli.
Odpovídat na inzeráty podané ženami, je pro muže v podstatě zbytečné. V naprosté většině případů se jedná o skrytou inzerci prostitutek, a tak se může muž nadít odpovědi jedině v tom případě, když napíše jako odpověď natolik zoufalý dopis, že dotyčná usoudí, že bude možné ho "skásnout".
Inzerát si sice může podat také muž, ale to naráží hned na dvě úskalí.
V první řadě je naděje na odpověď ženy zcela nulová. Ženy mají v dnešní době tolik možností seznámení, že na inzeráty zásadně neodpovídají. Pokud se chtějí pomocí inzerátu seznámit, podají si inzerát samy, a pak si vybírají ze stovek obdržených odpovědí, čistě podle uvedeného počtu BMW. Myslím, že jediná odpověď, kterou nějaká žena během posledních osmi let na inzerát napsala, byla, když jsem si podal inzerát znění: "Starý nemocný miliardář hledá mladou dívku. Značka: Láska až za hrob." Ale i pak jsem zjistil, že mě nechtěla pro sebe, ale že chtěla miliardářského tatínka pro svého syna.
Navíc dalším problémem je, že v poslední době inzertní noviny a inzertní časopisy odmítají inzeráty ohledně sexu, který není za peníze, otiskovat. Cenzura je opravdu velmi tuhá.
Inzerce je dnes natolik v moci organizovaného zločinu, že je opravdu těžké s nějakým inzerátem prorazit. Je to logické, protože nekomerční sex je pro ně samozřejmě těžká konkurence.
Zbývá ještě možnost, kdy si podá inzerát pár. Tyto inzeráty zatím ještě cenzurou většinou procházejí. Naděje na odpověď je téměř nulová i v tomto případě, a navíc, čím víc lidí, tím sice víc rozumu, ale také tím menší naděje, že se sejdou, že zrovna nikdo z nich nebude pracovat, nebo nebude mít zdravotní či jiné problémy. Setkat se ve čtyřech, v tomto státě, kde lidé tráví nejvíc času v práci na světě, a kde jim zabere tolik času jednání s úřady, je za předpokladu, že je navíc i v každém páru ještě časově vázán jeden na druhého, v podstatě neproveditelné.

Nyní převládající seznamovací telefonické inzeráty s číslem 0609, na které když zavoláte, tak vyhrává hudba ve smyslu "nezavěšujte, jste v pořadí" a ubývá Vám 38 Kč za každou minutu, už nemohou vůbec fungovat.
Už z toho důvodu, že pokud někdo nemůže volat zadarmo ze zaměstnání a není miliardář, do pěti minut zavěsí. I kdyby byl nakonec přepojen a mohl zanechat vzkaz, vzhledem k výši poplatku, nepravděpodobnosti, že si inzerující, který musí platit stejnou částku za vyposlechnutí vzkazu, poslechne vzkazy všechny, a vzhledem k "výtěžnosti", by jej jedna soulož přišla dráž, než koupit si bordel i s pozemkem.
Pokud se uvádí, že se někdo tímto způsobem opravdu seznámil - ano, někdo jiný zase opravdu vyhrál ve sportce. Považovat však takový způsob za cestu k seznámení je obdobné, jako považovat sportku za cestu ke zbohatnutí.
Doporučovat seznamování pomocí telefonických inzerátů je tedy zhruba stejné, jako radit, aby lidé přestali pracovat a začali sázet.

Navíc i v dobách, kdy ještě ženy na inzeráty odpovídaly, přišla na rande jenom jedna žena z deseti. Zbylé totiž nepoužívaly inzerci k seznámení, ale k energetickému parazitismu. - Energeticky parazitovaly na mužích, které na sebe nechaly marně čekat. Podobně jako se lékaři energeticky dobíjejí od pacientů, které nechávají čekat v čekárnách.
I když to je již spíše historie. Dnes se ženy asi spíš ukájejí tím, že "von dal pět stovek za to, aby mi namluvil vzkaz se svým telefonním číslem, a teď si myslí, že mu zavolám".
Avšak i na ženy, které na rande přišly, byl většinou dost smutný pohled. Problém je v tom, že pokud ženy, za podmínek, kdy mají takové možnosti, těchto možností nedokáží využít, často spadají spíše do kategorie psychiatrických případů. A tak jsem tehdy říkal, že žena, která si dává inzerát, je často podobným případem, jako muž, který si dá inzerát, aby mu někdo koupil pivo v samoobsluze, protože se stydí koupit si ho sám.

Seznamování pomocí agentur, které Vám prodají za několik set korun jedno jméno (nanejvýš deset jmen) neznámého člověka, se kterým si nemáte co říct, samozřejmě také nefunguje. I když vám budou tvrdit, jak se k sobě podle horoskopu nebo podle "zkoumání" nejlepších psychologů hodíte.

A úplně nakonec: Pokud jde o seznamovací kluby, v současné době existují jen homosexuální. Heterosexuální styky jsou v tomto směru již plně komercializovány. Všechny heterosexuální "kluby" jsou jen a pouze bordely.
Existují sice ještě swingers kluby, kam mají přístup pouze páry, u většiny z nich je však vstupné tak vysoké, že dochází k paradoxní situaci, že tam muž jde se svou partnerkou, často i "zákonnou manželkou", a platí víc než kdyby šel s prostitutkou.
I když ne všechny swingers kluby jsou takové. Jedni známí vyprávěli, jak v jednom swingers klubu byli. Dokonce ani vstupné nebylo moc vysoké. Pochvalovali si, jaké tam bylo příjemné prostředí: šampaňské na přivítanou, švédský stůl, diskotéka, live show, bazény, letiště, možnost soukromí nebo naopak, slušný personál, atd. Jenom to mělo jeden háček: byli tam sami.

- Takže, po vyčerpání všech možností, je asi třeba se vrátit do školy, a rozhlížet se po rodičkách a přítelkyních školy.

   únor 2001